Kossuth Lajos
( 1802-1894) államférfi
A nemzeti függetlenségért, a feudális kiváltságok
felszámolásáért s a polgári szabadságjogok biztosításáért vívott
19. sz.-i küzdelem legnagyobb alakja. Birtoktalan köznemes családból
származott. Tanulmányait Sátoraljaújhelyen, Eperjesen és a sárospataki
fõiskolán végezte, és 1823-ban ügyvédi vizsgát tett Pesten.
1824-32 között ügyvédi gyakorlatot folytatott szülõföldjén,
Zemplén vármegyében.
1832 végén került a pozsonyi országgyûlésre, mint távollevõ
fõrendek képviselõje. Itt szerkeszti az Országgyûlési Tudósításokat
(1832-36), amelyben a reformellenzéknek a társadalmi haladásért
és a nemzeti érdekek védelmében vívott harcát népszerûsítette.
Az országgyûlés berekesztése után hasonló szellemben szerkeszti
a Törvényhatósági Tudósításokat (1836-37). Lapját hamarosan
betiltották, õt magát 1837-ben letartóztatták és 4 évi fogságra
ítélték. 1840. májusában szabadult, és 1841. januárjában megindította
a Pesti Hírlapot. Ennek szerkesztõjeként vezércikkeiben fellépett
a feudális kiváltságok ellen, a polgári szabadságjogok és az
ország alkotmányos függetlenségének követelésével.
Nem vette azonban figyelembe a nemzetiségek követeléseit; e
kérdésben összeütközésbe is került a nálánál türelmesebb nemzetiségi
politikát hirdetõ Széchenyivel. Legfõbb eszköznek céljai elérésére
a nemesek és a nép "érdekegyesítését", politikai összefogását
tekintette, a nemesség vezetése alatt.
Lapjának rendkívüli hatása a konzervatívok, sõt a reformellenzéktõl
már korábban elszakadt Széchenyi támadását is kiváltotta (Kelet
Népe, 1841), amelyre Kossuth "Felelet"-ében (1841),
majd hírlapi vitacikkekben adta meg a választ. 1844 derekán
a kormányzat eltávolította a Pesti Hírlaptól. Ekkor a kezdeményezésére
alakult Védegylet folyóiratába, a Hetilapba írta cikkeit. A
gazdasági önállóság elomozdítására megszervezte az elsõ hazai
Iparmûkiállítást (1842), kezdeményezõje lett a Magyar Kereskedelmi
Társaság, majd a Gyáralapító Társaság megalakításának és a vámkedvezménnyel
Magyarországra zúdított osztrák iparcikkek ellen bojkottot hirdetõ
Védegyletnek (1844). Az Ellenzéki Párt hivatalos programjául
fogadta el az általa szerkesztett Ellenzéki Nyilatkozatot (1847).
Az 1847 õszén megnyíló országgyûlésre Pest vármegye követévé
választotta, ahol az ellenzék vezéreként lépett fel.
Az 1848. februári francia forradalom hírére március 3-án az
ellenzék programjának sürgõs törvénybe iktatását követelte.
Döntõ szerepe volt abban, hogy az országgyûlés megszavazta a
forradalmi átalakulás eredményeit rögzítõ törvényeket és a forradalom
erõire támaszkodva kikényszerítette Bécs hozzájárulását.
A Batthyány- kormányban pénzügyminiszter lett. 1848 tavaszán
és nyarán a forradalom továbbfejlesztésének elkerülésére törekvõ
kormány álláspontját képviselte ugyan, de mind szorosabb kapcsolatba
lépett a forradalmi tömegek követeléseinek leginkább hangot
adó radikálisokkal. Július 11-i beszédével elérte a haza védelmére
szükségesnek tartott 200 ezer újonc és 42 millió Ft megajánlását.
Szeptember 6-án elrendelte az elsõ magyar bankjegyek kibocsátását
a nemzet védelmi szükségleteinek fedezésére. Szeptember 15-én
javaslatára választotta meg az országgyûlés a védelem megszervezésére
az Országos Honvédelmi Bizottmányt. Szeptember végén nagy sikerû
toborzó körúton szólította fel az Alföld népét a haza és a jobbágy
felszabadító forradalom védelmére. A Batthyány-kormány lemondásával
a végrehajtó hatalom gyakorlása a Honvédelmi Bizottmányra szállt,
amely Õt választotta elnökévé. A szabadságharc további menetében
óriási feladatokat oldott meg mind a hadsereg megszervezése,
mind a nemzeti ellenállás és forradalmi helytállás gazdasági,
társadalmi és politikai feltételeinek megteremtésében. Marx
megállapítása szerint Danton és Carnot volt egy személyben.
Döntõ része volt abban, hogy az arisztokraták árulása és az
1848 végén, ill. 1849 elején a liberális nemesség soraiban is
elharapódzó megalkuvás, amelyet a Békepárt képviselt, nem tudott
úrrá lenni a forradalmi erõkön.
Kezdeményezésére mondta ki Debrecenben az országgyûlés 1849.
április 14-én a Függetlenségi Nyilatkozatban a Habsburg-ház
trónfosztását. Kossuthot ugyanakkor ideiglenes államfõvé, kormányzó-elnökké
választották. A szabadságharc végsõ szakaszában felismerte,
hogy új intézkedések lennének szükségesek a magyarországi nem
magyar népek nemzeti jogainak biztosítására. Végül is nem tudott
úrrá lenni az ingadozáson, amely a cári beavatkozás és a hadihelyzet
romlása után a vezetõ réteget mindjobban hatalmába kerítette,
és nem lépett fel kellõ eréllyel Görgey magatartása ellen.
1849. augusztus 11-én kénytelen volt átadni a hatalmat Görgeynek,
aki röviddel ezután letette a fegyvert. Kossuth több ezer társával
török földre menekült. Néhány hónapot a mai Bulgária területén
(Viddinben és Sumlában) töltött, majd szûkebb környezetével
együtt a kisázsiai Kiutahiába internálták. Itt készítette el
a Magyarország belsõ berendezkedésének átszervezésére, a nemzetiségek
önkormányzatának messzemenõ biztosítására irányuló kiutahiai
alkotmánytervet (1851).
1851-ben Angliába utazott, ahol a tömegek nagy ünneplésben részesítették,
akárcsak 1851-52-i amerikai útján is. 1852 nyarán visszatért
Angliába és családostul Londonban telepedett le. Kapcsolatot
tartott fenn a francia, olasz, orosz, német és lengyel - jobbára
kispolgári emigráns körökkel, mindenekelõtt Mazzinival, akinek
Kossuthra gyakorolt hatása megmutatkozott az 50-es évek eleji,
kellõen meg nem alapozott felkelési kísérletek szervezésében.
Marx és Engels bírálták ezeket a kísérleteket, amelyek szervezésében
Kossuth nem vette tekintetbe, hogy a forradalmi helyzet megszûnt.
A következõ években arra számított, hogy a nagyhatalmak közötti
konfliktus teszi lehetõvé Magyarország felszabadítását; ezért
összeköttetésbe lépett III. Napóleonnal, Kossuthnak ezt a politikáját
- a reakcióval való összefogást a magyar nép felszabadítása
érdekében Marx és Engels helytelennek tartotta. Mikor az 1859-i
osztrák- olasz-francia háború elõkészítése idején III. Napóleon
és Cavour kilátásba helyezték Magyarország felszabadításának
elõsegítését, Kossuth Teleki Lászlóval és Klapka Györggyel megalapította
a Magyar Nemzeti Igazgatóságot és megindította a Magyar Légió
szervezését. Miután III. Napóleon váratlanul békét kötött Ausztriával,
Kossuth mind egyértelmûbben a függetlenségükért küzdõ elnyomott
népek mozgalmával kívánta összekapcsolni Magyarország felszabadítását.
A hazai és szomszédos testvérnépekkel való összefogás gondolatát
sok utópisztikus elemet is tartalmazó tervekben, a jövõre nézve
a már felszabadult népek majdani Duna-konföderációjára vonatkozó,
szintén utópisztikus tervében (1862. május) fejtette ki.
Olaszországból - ahová 1861-ben átköltözött - küldött üzeneteiben,
leveleiben, a Deákhoz intézett híres nyílt levelében (Cassandra-levél,
1867) óvta a nemzetet attól, hogy osztozzék a Habsburg-hatalommal
az elnyomott népek feletti uralom felelõsségében. Kossuth a
párt képviselõihez intézett számos levélben intett a nemzeti
érdekek következetesebb védelmére, a demokratikus törekvések
támogatására (választójog kiterjesztése, fõrendiház eltörlése,
virilizmus megszüntetése, az állam és egyház szétválasztása
stb.); társadalmi programjában azonban nem lépett tovább, mindvégig
megmaradt polgári demokratikus álláspontjának határai között.
- 1865 után - néhány éves megszakítással - Turinban (Torino)
élt. "Irataim az emigrációból" címmel közrebocsátott
három kötete az emigráció 1859-62 közötti tevékenységérõl számolt
be. 1889-ben a magyar kormány által életbe léptetett intézkedés
folytán elvesztette magyar állampolgárságát, ami a nép széles
körében felháborodást váltott ki; a városok és községek hosszú
sora díszpolgárrá választotta. Budapesti temetésén hatalmas
részvét nyilatkozott meg. |
|
|
|
|
© 2003
|
![](../kep/logo3.gif)
![](../kep/logo1.gif)
![](../anim/logo_d-sign.gif)
Az oldalak megtekintéséhez minimum 800x600-as felbontásra és 16bit-es
színmélységre
van szükség !
Ajánlott felbontás
1024x768 pixel
24bit-es színmélység!
Támogatott
böngészõ típusok:
IE , NS, Mozilla, Opera
Minden jog fenntartva
Horváth & Fellner
© 2003
|
|